# Одеськi оповiдання -3: Справа про нещасне кохання

Олександр Молодецький

Розплутуючи цю справу, Котов отриму╓ 'виробничу' травму i зада╓ться складними питаннями. Ось до чого може призвести нещасливе кохання.

Панорамне вiкно вiдкривало вид на захiд сонця над портом Фонв'╓й, що захоплював дух. Сонце, прощаючись, сентиментально обiймало нiжно-рожевим шовком щогли розкiшних яхт, вiдбивалося слiдами яскраво-червоно╖ помади у вiкнах дорогих готелiв та апартаментiв на набережнiй, виписувало всiма вiдтiнками червоного яскраве au revoir у небi над Монако.

Я на мить застиг зачарований цим дивом, хоча плiвка вже перекочувала з секретного сейфа Блофельда в мою кишеню i треба було поспiшати. СПЕКТР не поздоровиться, коли я доставлю ╖╖ до рук М.

У той момент, коли я вже був готовий вiдвести погляд вiд панорами, за спиною пролунав високий i непри╓мний чоловiчий голос:

- Так-так-так, Бонд. Щось забули у мо╓му офiсi?

Я непомiтно пiдхопив рукою зi столу важке преспап'╓ у виглядi коня, що став на дибки, i, трохи повернувши голову, кра╓м ока оцiнив обстановку позаду.

Блофельд iз двома пiдручними стояв у мене за спиною. Один iз них навiв на мене дуло пiстолета.

Що ж, я зробив дурню, але менi доводилося виплутуватись i не з таких халеп.

Зараз або нiколи! Я рiзко повернувся i викинув руку з преспап'╓ у бiк головорiза з пiстолетом. Важкий предмет, який я кинув, з розмаху вдарив у його груди. Ех шкода! Я сподiвався вибити з руки пiстолет. Втiм, такий варiант теж вийшов непоганим, оскiльки вiд удару головорiз похитнувся, рука з пiстолетом сiпнулася вгору i пострiл, що гримнув, пiшов у стелю. Я пригнувся, i перекинувся у бiк дверей.

- НЕ стрiляти! Вiн потрiбний менi живим! - заверещав Блофельд.

Чудово! Я смикнув на себе ручку дверей, готуючись проскочити в коридор, i завмер. Не вмiщаючись у дверях, весь вiльний простiр займала помiсь горили та бегемота.

Iнакше складно описати громилу, який перегородив менi прохiд. Я з наскоку влiпив йому хвиський удар ногою в пах, але гора м'язiв (вони в нього чи й там?) тiльки посмiхнулася, оголивши ряд гострих металевих зубiв. Щелепи - саме таке прiзвисько мав цей поплiчник Блофельда.

- Хi-хi-хi, мiстер Бонд, вирiшили все ж таки залишитися в нашiй компанi╖? - знущально захихотiв лиходiй за мо╓ю спиною.

Ну нi! Великим пальцем я митт╓во активував перстень на безiменному пальцi. Недаремно менi вручив його Q, коли готував до цi╓╖ операцi╖. Потужна нервово-паралiтична отрута, що виступила на, майже непомiтному, гострому кра╖ персня може звалити та слона.

Я зробив обманний прямий удар лiвою рукою, який можна було й не робити, тому що Щелепи навiть не думав ухилятися чи перехоплювати мою атаку. I ось за цим ударом я зробив хороший джеб правою i розсiк перснем супротивнику щоку вiд вуха до пiдборiддя.

Моторошна усмiшка все ще не сходила з обличчя Щелепи, коли вiн закотив очi та впав. Я встиг вiдскочити й притиснутися до стiни до того, як його туша задавила б мене i тут же проскочив прямо по тiлу, що лежить, в коридор.

Позаду прогримiли запiзнiлi пострiли. Шокованi падiнням ╖хнього монстра, який не зазнавав ранiше поразок, Блофельд i його поплiчники втратили важливi секунди, а я мчав на вихiд, перевiривши рукою плiвки у кишенi.

Я вiддав ключi вiд свого ASTON MARTIN DBS камердинеру готелю "Амбасадор", щоб вiн припаркував автiвку, потiм поправив собi краватку i зайшов у вестибюль цього шикарного закладу, що вигляда╓ як королiвський палац. Тiльки справжня елiта може дозволити собi номер у цьому готелi. Але Служба ╥╖ Величностi не шкоду╓ грошей для сво╖х агентiв, тож я оселився саме тут.

Був тяжкий непростий день. Адреналiн, пiсля величезного викиду, нарештi, пiшов, i тепер я вiдчував справжнiсiньке адреналiнове "похмiлля". М'язи зводило вiд втоми, голова була важка, а в горлi пересохло. Що ж, я знав чим це виправити. Я рушив через величезний хол готелю до бару. Сiвши за дубову стiйку бару, я сказав барменовi:

- Мартiнi з горiлкою.

- Збовтати, але не змiшувати. - пролунав поряд глибокий оксамитовий жiночий голос iз сильним акцентом. - Чи не так, Джеймсе?

Я повернув голову на голос. Звичайно, я вже впiзнав його. Власницю цього голосу важко забути. Свiтлана Соколова - один iз найкращих агентiв КДБ. Що тут забули радянськi агенти? Яку гру вони грають?

- Свiтлано? Яка зустрiч! Яким вiтром? - Усмiхнувся я, блиснувши всiма сво╖ми зубами.

Свiтлана була одягнена в довгу срiблясту вечiрню сукню з глибоким декольте, яке подавало в найкращому виглядi ╖╖ розкiшнi груди. Свiтле вiд природи волосся було зiбрано в модну зараз зачiску з високим укладанням. ╥╖ називали "бабетта", оскiльки зачiска стала популярною завдяки вiдомiй актрисi Брiжит Бардо пiсля виходу на екрани фiльму "Бабетта йде на вiйну". Багатьом доводиться використовувати шиньйон для створення об'╓му в такiй зачiсцi, але величезна копиця волосся Свiтлани повнiстю ╖╖ власна.

- Чистий збiг, Джеймсе, чистий збiг - лукаво усмiхнулася прекрасна жiнка у вiдповiдь на мо╓ запитання. У сiро-зелених очах майнули пустотливi iскорки.

I як так виходить, що слов'янський акцент у вустах чоловiкiв звучить грубо i зухвало, а у вустах слов'янок загадково та вабно?

- I цi╓╖ чарiвно╖ ледi келих шамп... - почав я казати бармену, але Свiтлана мене перебила:

- Горiлку "Фiнляндiя" зi льодом.

Пiвгодини ми балакали нi про що, начебто були не агентами спецслужб, а старими добрими приятелями.

Потрiбно форсувати подi╖. Я замовив нам пляшку шампанського Taittinger Blanc de Blancs Brut 1943 року, ймовiрно, найкраще шампанське у свiтi, яке можна купити за грошi, i запропонував пiднятися до мене в номер.

Поки ми пiдiймалися в мiй люкс, я дивився як спокусливо грацiйно рухаються апетитнi вигини тiла Свiтлани пiд сукнею, що обтягу╓, i думав про те, що вона може бути подвiйним агентом - КДБ i СПЕКТРа i що в номерi мене може чекати тепла зустрiч, зовсiм не така, як менi хотiлося б.

Ми зайшли у номер, Свiтлана одразу пройшла до вiкна. Я пiдiбрав пальцi на лiвiй нозi - кiльце було не ╓дине, чим забезпечив мене винахiдливий Q. Смертельнi клинки в лiвому черевику чекали свого часу.

Я був готовий до всього. До всього, крiм того, що сталося потiм. Свiтлана солодко потяглася, як кiшка, i сукня срiблястою змiйкою, переливаючись, зiслизнула з не╖, оголюючи спокусливе тiло.

I тут свiтло згасло. Настала абсолютна безпросвiтна темрява.


* * * * * * *


- Костянтине Олександровичу!

- Котов! Прокиньтеся!

Хтось бив мене по щоках.

- А я попереджав вас, молодi люди, що не можна так рiзко переривати сеанс вiртуально╖ реальностi! ╢ спецiальний протокол! - почувся старечий гаркавий голос.

Що вiдбува╓ться? Де я? Мене схопили росiяни? Чи СПЕКТР? Думки плуталися. У головi стояв туман.

- Ой, хоч ви менi тут не мiшайтеся. Сержанте Копейко, вiдведiть затриманого до кабiнету.

- Шаманський, досить хльостати по щоках слiдчого полiцi╖ - це, як не зна╓те, частина 2 статтi 345 Кримiнального кодексу Укра╖ни. Вiдiйдiть, у мене ╓ нашатир.

Раптом у нiс ударив рiзкий гострий запах, я спочатку з силою заплющив, а потiм розплющив очi. У головi прояснилося.


За три днi до того, як я був рiзко i безцеремонно вирваний з вiртуально╖ реальностi, я сидiв у сво╓му кабiнетi i перегортав поточну справу.

Отже, вчора, 17 вересня 2028 року, громадянка Крайцева Iнга Петрiвна прийшла вiдвiдати свого сина, який прожива╓ за адресою Успенська 27, квартира 31 та виявила труп Крайцева Олексiя Iгоровича. Вiн лежав у капсулi вiртуально╖ реальностi, стояв жахливий сморiд, тому що ця модель була розрахована на короткi сеанси та не передбачала вiдведення вiдходiв людсько╖ житт╓дiяльностi.

Судячи з висновкiв судово-медично╖ експертизи, помер Крайцев унаслiдок повного виснаження та зневоднення. Iмовiрно, вiн був безвилазно у вiртуальнiй реальностi понад три тижнi. Приблизно так оцiнюють експерти. Батьки Крайцева живуть у Бiлгород-Днiстровському та нечасто вiдвiдували сина. Крайцева востанн╓ бачила Олексiя мiсяць тому. З того часу вiн не вiдвiдував батькiв, не дзвонив, на дзвiнки не вiдповiдав. Таке вже бувало кiлька разiв, коли син йшов у загул iз друзями, тому Крайцева не одразу стривожилася. Але, зрештою, коли вiдсутнiсть звiсток вiд Олексiя перевищила всi допустимi та неприпустимi норми, Iнга Петрiвна при╖хала до Одеси та знайшла бездиханне тiло.

На перший погляд, можна закривати справу - ненасильницька смерть. Але щось мене бентежило. Ага, технiчна експертиза - вiртуальна реальнiсть симулювала сiмейне життя.

Збожеволiти можна, людина пiшла у вiртуальну реальнiсть, щоб симулювати звичайний побут бiльшостi сiмей! Особливiстю ╓ наявнiсть у ролi дружини якiсно╖ вiртуально╖ копi╖ невпiзнано╖ дiвчини. За даними експертизи, це вiртуальна копiя реально╖ людини без лiцензiйного ключа, метаданих виробника та без цифрового пiдпису людини, з яко╖ робилася копiя. Ось що мене турбувало! Тут ми ма╓мо статтю 482 Незаконне створення цифрово╖ копi╖ людини та стаття 483 Використання незаконно╖ цифрово╖ копi╖ людини. I якщо 483 стаття не ╓ тяжким злочином, якщо не йдеться про частину 4 i частину 5, i, як правило, кара╓ться штрафом, то незаконне створення цифрово╖ копi╖ - це вже вiд 3 рокiв позбавлення волi. Потрiбно було б переговорити з Шаманським i з'ясувати деталi щодо копi╖. Я набрав нашого найкращого технiчного експерта Шаманського на прiзвисько Шаман.

- Саша, привiт. Можеш зайти до мене? ╢ питання у справi Крайцева.

- Це той, що надто поринув у вiртуальну реальнiсть?

- Ага.

Через 5 хвилин Шаманський сидiв передi мною.

- Шаман, ось ти пишеш тут в експертизi 'якiсна вiртуальна копiя'. Що це означа╓ i чим вiдрiзня╓ться вiд неякiсно╖?

- Якiсть копi╖ дуже залежить вiд якостi апаратури копiювання та часу процедури. Щоб зробити таку копiю потрiбна недешева апаратура, може не топова, але щонайменше щось рiвня VirtualMaster 5.0. Також потрiбне професiйне програмне забезпечення, не якийсь там MS VitrualPaint, а повноцiнний Above VirtualShop Pro. Ну i ...

- Так, почекай, давай трохи менше термiнiв. Виходить ключовий момент - щоб зробити таку копiю потрiбна спецiальна професiйна апаратура i професiйнi програми, якi не кожен може собi дозволити та не в кожному магазинi продаються. Правильно я зрозумiв?

- Так, i другий фактор - час копiювання. Щоб так якiсно скопiювати, потрiбно досить багато часу. Не менше нiж годину, а скорiше й бiльше.

- Ага, а людина буде обiзнана, що ╖╖ копiюють?

- Ну, вона ма╓ лежати у капсулi вiртуально╖ реальностi. В iдеалi, повинна у цiй вiртуальнiй реальностi робити якiсь базовi дi╖. Але, звичайно, людину можна обдурити й не сказати, що одночасно з ╖╖ сеансом вiртуально╖ реальностi вiдбува╓ться створення ╖╖ цифрово╖ копi╖.

- Добре, а чому ти вирiшив, що копiю зроблено без дозволу цi╓╖ дiвчини?

- Нема╓ ╖╖ цифрового пiдпису. Це обов'язкова частина будь-яко╖ легально╖ копi╖.

- Ну а якщо легальну копiю нелегально скопiювали?

- Нi, це iнший вид копiювання, у цьому випадку цифровий пiдпис обов'язково збережеться.

- Так, виходить факт нелегального копiювання ╓. Питання в тому - чи це в нашiй юрисдикцi╖? Прожени фото цi╓╖ дiвчини через нашi бази та взагалi у пошуку в iнтернетi, може це якась вiдома особистiсть - спiвачка чи там акторка. А я зайду з iншого боку i попитаю про не╖ у батькiв Крайцева.

Запитувати особисто не вийшло, бо мати повернулася додому, органiзовувати похорон та займатися iншими непри╓мними справами. Довелося зв'язатися з колегами з Бiлгород-Днiстровського, i вони надiслали оперативника. I тут одразу удача - мати впiзнала в дiвчинi колишню однокласницю Олексiя - Полiну Петрову. Щоправда, жодних ╖╖ контактiв у матерi не було, родина Полiни ви╖хала з Бiлгород-Днiстровського ще три роки тому, у невiдомому напрямку.

Я одразу почав шукати ╖╖ у базi заре╓строваних в Одесi, але не знайшов. Доведеться розширити пошук, далеко не всi, хто винайма╓ квартиру, офiцiйно ре╓струються. Треба пройтися базами даних податково╖, РАГСiв та iнших органiзацiй. Може зайняти тиждень, а то й два.

I тут мене знову врятував Шаманський - золотий все-таки фахiвець! Знайшов по фотографi╖ ╖╖ сторiнку у соцiальнiй мережi. Виявилося, що прiзвище в не╖ змiнилося - вже не Петрова, а Перебiйнiс. На сторiнцi свiжi свiтлини з весiлля та весiльно╖ подорожi. Мабуть, так i змiнила прiзвище. Я швидко знайшов данi РАГСу - ага Павло Перебiйнiс та Полiна Петрова, 6 вересня у Палацi Шлюбiв мiсько╖ ради на Рiшель╓вськiй, це прямо поряд з Оперним театром - дорого i в чергу треба за пiв року ставати. А ось i данi, де вони мешкають i телефон.


* * * * * * *


З Полiною ми зустрiлися у Мiському саду. Це найстарiший сквер Одеси, органiзований ще братом славнозвiсного засновника мiста де Рiбаса. Дiлянку, що дiсталася в центрi мiста, вiн засадив акацiями, якi потiм стали символом Одеси, як каштани стали символом Ки╓ва. Окрiм акацiй Фелiкс де Рiбас замовляв собi саджанцi та насiння рiзних рослин з Iталi╖ та Iспанi╖. Деякi екзотичнi рослини йому надiйшли iз вiдомого Софi╖вського парку.

Пiсля того, як де Рiбас передав свiй сад у подарунок мiсту, його значно розширили та прикрасили. З кiнця дев'ятнадцятого столiття з боку Дерибасiвсько╖ вхiд у сад охороня╓ бронзова сiм'я левiв, привезена до Одеси iз Францi╖. По центру мiського саду сто╖ть великий фонтан парфумiв - унiкальна споруда, iдея створення яко╖ належить французькому парфумеру Крiстофу Ланкарену. Щогодини з фонтану замiсть води розпорошу╓ться ароматичний склад. Тут же i свiтломузичний фонтан, насолодитися яким можна ввечерi. Купа iнших визначних пам'яток зосередилася на цiй невеликiй зеленiй дiлянцi в самому центрi мiста: пам'ятник Утьосову, дванадцятий стiлець зi знаменитого твору Iльфа та Петрова, дерево Любовi та багато чого iншого. Тут i велика гарна альтанка, де зараз розташувався духовий оркестр i грав вальс "Пiд небом Парижа". Ми сидiли поряд з альтанкою i дивилися як зграйка бабусь повiльно танцювали пiд музику, однiй з них вдалося отримати собi партнера - iмпозантного лiтнього чоловiка, i вони, на диво, добре вальсували. Iншi рухалися, як могли, ╖хнi рухи не завжди вiдповiдали до мелодi╖ та часом були зовсiм хаотичними. Всi насолоджувалися останнiми теплими днями осенi.

- Ой, це так жахливо, що Альошка помер. Я й уявити не могла. Вiн, зна╓те, був закоханий у мене у школi. Гарний хлопчик, але не мiй типаж.

- Ага, це велика трагедiя. Але мене бiльше турбу╓ ваша цифрова копiя. Ви нiкому не давали дозволу на створення вiртуально╖ цифрово╖ копi╖?

- Нi, звичайно! Менi таке на думку прийти не могло. Та й навiщо? - нахмурилася Полiна.

- Добре, згадайте, будь ласка, останнiй мiсяць-два, може пiв року навiть - у вас десь був сеанс вiртуально╖ реальностi i, якщо був, то де i коли?

- Так, i не один. Отже, з останнього - це, звiсно, весiльна подорож. Нам порадили турфiрму "Мiхельсон i син" i це було просто шалене захоплення! Недешево, але воно того варте. Я навiть i уявити собi не могла, наскiльки це цiкаво i взагалi приголомшливо.

Схоже Полiна налаштувалась переказати менi всю свою подорож, у мене не було на це часу, тому я перебив

- Добре, а ще якiсь сеанси?

- Ага, ну ще з останнього було на нашiй дiвочiй вечiрцi перед весiллям. Ми замовили стриптиз iз доповненою реальнiстю i там була частина у вiртуальнiй реальностi. Теж дуже цiкавi вiдчуття.

- А що за фiрма це органiзовувала?

- 'Несвята Катерина". Ах-ха-ха, кумедна назва, так?

- Зрозумiло, а ще щось було?

- Так, десь за мiсяць до весiлля, Пашенька подарував менi новi груди. - Полiна вигнула спину гордо демонструючи, як виявилося, витвiр рук пластичних хiрургiв.

- А тут який зв'язок?

- А ви не зна╓те? Я робила у клiнiцi Вайнаряна i там у них уже понад рок замiсть загального наркозу можна вибрати занурення у вiртуальну реальнiсть. Для цього потрiбний спецiальний операцiйний стiл iз вбудованою капсулою вiртуально╖ реальностi, тому кошту╓ недешево. Але я цього загального наркозу боюся. Це ж хiмiя, там пiсля нього вiдходити треба пару днiв, та й узагалi... Коротше, я обрала варiант iз вiртуальною реальнiстю. Там правда нiчого особливого не було - гуля╓ш просто по парку красивому, нiяко╖ особливо iнтеракцi╖, метелики, пташки, таке iнше. Але зате вийшов з реальностi - i вже з новими грудьми!

- Зрозумiло, ще щось?

- Ну... - Полiна задумалася, зморщивши задерикувато пiднесений вгору носик. - Ось так зараз бiльше нiчого не згадаю.

- Добре, якщо згада╓те чи у вас якiсь пiдозри з'являться про те, хто i коли зробив вашу копiю - зв'яжiться зi мною. Ось моя вiзитiвка. - простягнув я ╖й одну зi сво╖х вiзитiвок.


* * * * * * *


Я сидiв у кабiнетi i думав. Думати - це головна зброя слiдчого. Це опера бiгають iз пiстолетом, б'ються, ризикують життям. Мiй пiстолет лежить у сейфi, я згадую про нього раз на мiсяць, щоб пострiляти в тирi i почистити. А ось голова завжди при менi i зараз вона сповнена роздумiв у справi Крайцева. Хоча, його справа зрозумiла, скорiше у справi Полiни Перебийнiс.

Отже, Крайцев був закоханий у Полiну зi школи. Потiм ╖х шляхи розiйшлися, вона взагалi вийшла замiж, а вiн якось здобув ╖╖ вiртуальну копiю, органiзував собi вiртуальний свiт iз вiртуальною дружиною - сво╖м невдалим коханням. I так захопився, що помер вiд виснаження. Чи це був такий спосiб самогубства?

Потрiбно пробити контакти Крайцева - де вiн мiг узяти таку копiю. Нехай це нелегальна копiя, але ╖╖, до того ж робили на замовлення, нiхто ж не робитиме вiртуальну копiю нiкому невiдомо╖ дiвчини i продаватиме ╖╖ кому завгодно, поки вона не потрапить до рук закоханого в не╖ юнака. Очевидно, що Крайцев ╖╖ замовив. Виходить, по-перше, вiн не втрачав якогось контакту з Полiною, по-друге, ма╓ контакти з тим, хто робить нелегальнi копi╖. Бiдолаху вже не допита╓ш, але з'ясувати його коло спiлкування можна i потрiбно.

Тепер по Полiнi. Не думав я, що вiртуальна реальнiсть так увiйде до нашого життя. За останнi два мiсяцi вона мала щонайменше три сеанси вiртуально╖ реальностi!

Вiртуальна реальнiсть отримала величезний поштовх у розвитку пiсля початку пандемi╖ коронавiрусу. Пандемiя коронавiрусу, точнiше карантини та локдауни, якi уряди кра╖н застосовували для боротьби з нею, завдали величезно╖ шкоди багатьом галузям економiки. Тим довелося пристосовуватися. Так сталося i з туристичною сферою. Зрозумiвши, що пандемiя це надовго, спочатку з'явилися онлайн-тури - гiди ходили сво╖ми звичайними маршрутами i пам'ятками, демонструючи ╖х глядачам, що сидять бiля монiторiв по всьому свiту. Але хотiлося бiльше - хотiлося ефекту присутностi. Не просто бачити стару брукiвку, блукаючи вуличками Вiчного Мiста, а вiдчувати ╖╖ пiд сво╖ми ногами. Не тiльки тинятися набережною Барселони, а вiдчувати лагiдний вiтер у сво╓му волоссi, солоний присмак Середземного моря на сво╖х губах, нюхати запах паель╖ з прибережного кафе. Не, лише побачити, а торкнутися, вiдчути, вiдчувати. Це не передаси звичайною веб-камерою, та й найкрутiшою камерою.

А коли ╓ попит - завжди з'явля╓ться i пропозицiя. Туристичнi фiрми та приватнi iнвестори вклали величезнi грошi у розробку технологi╖ та технiки для вiртуально╖ реальностi за п'ять рокiв пандемi╖. Спочатку з'явився ефект присутностi, потiм стали залучати всi почуття людини, не тiльки зiр, i, навiть iнтерактивнiсть - вiртуальний свiт став реагувати на поведiнку людини - можна було нагодувати голубiв на П'яцца-Дель-Дуомо у Мiланi або поговорити з продавцем морозива на мосту через Босфор в Стамбулi. I тут туристичнi фiрми швидко оцiнили всi цi можливостi. Якщо можна зробити вiртуальний тур реальним Парижем, чому зупинятися на цьому? Можна зробити тур Парижем 19-го столiття! Бажа╓те побачити штурм Бастилi╖? А може навiть взяти участь? Будь ласка, будь-яка примха за вашi грошi. Чи, може, побувати в Смарагдовому мiстi i поборотися з летючими мавпами? У лiтературнi свiти теж можна створити тури. Це настiльки розширило цiльову аудиторiю туристично╖ галузi, що коли пандемiя нарештi закiнчилася - вiртуальний туризм все одно залишився найбiльш масовим.

До того ж жителi популярних туристичних напрямкiв, вiдпочивши, нарештi, вiд натовпiв безцеремонних туристiв, вирiшили, що бiльше не хочуть ╖х терпiти. Бiльшiсть мiст i кра╖н запровадили величезний туристичний збiр для туристiв, якi в реальному свiтi при╖жджають до них. Не все, звiсно, скажiмо, Одеса так i залишилася вiдкритою для всiх охочих. Це вiдразу перевело реальний туризм на елiтний продукт для сильних свiту цього. Похвалитися тим, що реально побував у Венецi╖, Нью-Йорку чи Пекiнi, тепер можуть лише мiльйонери. Вони витрачають величезнi для звичайно╖ людини грошi у сво╖х по╖здках, замiнюючи цим не одну тисячу бекпакерiв i небагатих туристiв, що заповнювали популярнi пам'ятки ранiше. I нiяких тобi натовпiв, якi не дають зробити вдале фото! Шкода навколишньому середовищу i визначним пам'яткам, незручнiсть мiсцевим жителям - все це в рази менше. А сво╖ грошi туристичнi Мекки, все одно, отримають i не тiльки з багатих туристiв, але i з вiртуальних турiв - за рахунок лiцензiйних вiдрахувань, сво╖ авторськi отримують також i правовласники авторських прав творiв за якими створено вiртуальний тур.

Саме такою турфiрмою, що прода╓ вiртуальнi тури, включаючи найсучаснiшi "iгровi", була фiрма "Мiхельсон та син", послугами яко╖ скористалися Полiна з ╖╖ чоловiком.

Але не тiльки туризм. Вiртуальна реальнiсть проникла у багато сфер нашого життя. Звичайно ж, у сферу розваг - стриптиз з елементами вiртуально╖ та доповнено╖ реальностi, яким скористалася Полiна - один iз таких прикладiв. Таких фiрм як ця "Несвята ╢катерина" - в Одесi не один десяток.

Нарештi, зовсiм нещодавно, вiртуальна реальнiсть дiсталася i медицини. Пiд час сеансу вiртуально╖ реальностi притуплюються всi почуття у реальному свiтi, нервова система почина╓ бiльше реагувати на те, що вiдбува╓ться у вiртуальному свiтi i не реагувати на те, що вiдбува╓ться у реальному. Фактично це можна використовувати як такий собi наркоз, без введення будь-яких препаратiв. Серед поборникiв здорового способу життя i взагалi всiх, хто побою╓ться яко╖сь "хiмi╖", ГМО-продуктiв i всього такого, сеанс вiртуально╖ реальностi замiсть наркозу пiд час операцiй став дедалi популярнiшим. Ну не знаю не знаю. Я не був би так упевнений у нешкiдливостi сеансiв вiртуально╖ реальностi. Ця мода дiсталася i до нас - ось у моднiй зараз клiнiцi пластично╖ хiрургi╖ Вайнаряна вже використовують таке спецiальне обладнання, яким i скористалася нещодавно Полiна.

Загалом, на будь-якому з цих сеансiв вiртуально╖ реальностi, могли зробити ╖╖ копiю. Треба шукати перетин з фiгурантами справи, зв'язки цих органiзацiй iз Крайцевим. Я склав вказiвки для оперативних спiвробiтникiв перевiрити зв'язки Крайцева з клiнiкою Вайнаряна, фiрмою "Несвята ╢катерина" та турфiрмою "Мiхельсон та син". Не все ж таки менi бiгати, треба й оперативникам давати роботу.


* * * * * * *


Наступного дня я отримав першi результати: жодного зв'язку з пiдпри╓мствами, що цiкавили мене, у Крайцева не було. Хлопцi ще покопають, але поки що нiчого не знайшли. Щодо клiнiки Вайнаряна - взагалi все чисто. По 'Несвятiй Катеринi' у полiцi╖ були якiсь пiдозри щодо проституцi╖ та ще були претензi╖ вiд мiграцiйно╖ служби минулого року. Але нiчого такого, чого б я не очiкував вiд тако╖ контори.

А ось по фiрмi "Мiхельсон та син" - тут цiкаво. Начебто пристойне пiдпри╓мство, але давно на пiдозрi у полiцi╖. Ну там податкова пiд нього копа╓ - це одне. А ось оперативочки, що господар - Мiхельсон Соломон Абрамович водить шашнi з представниками органiзовано╖ злочинностi, що там у нього проскакують якiсь незрозумiлi фiнансовi операцi╖ з ними - це вже цiкаво, дуже цiкаво.

Взагалi, з приводу цi╓╖ турфiрми щось таке недомовлене я вiдчував. Щось важливе я пропустив, можливо, у розмовi з Полiною. Я задумався. Прокрутив ще раз у головi розмову з громадянкою Перебiйнiс. Ну, звичайно, - "Нам порадили турфiрму "Мiхельсон та син"..."! Я схопив телефон. То де вона тут?

- Алло, Полiна, привiт. Це слiдчий Котов. Я хотiв дiзнатися, а хто вам порадив фiрму "Мiхельсон та син"? Хто? Крайцiв? Ага, дякую!

Як я мiг таке пропустити? Ось вiн - зв'язок Крайцева з фiрмою "Мiхельсон i син "! Я мiг дiзнатися про нього вiдразу ж iз розмови з Полiною, але якось прогаяв цей момент. Отже, вiзьмемося за Мiхельсона.


* * * * * * *


Я викликав на мiнiпланерку Шаманського та нашого оперативника Федоренка - вiн займався розслiдуванням оборудок контори "Мiхельсон та син".

- Так, колеги, все сходиться на цьому Мiхельсонi. АЛЕ! Доказiв, щоб прийти з обшуком недостатньо. Та й не факт, що у них потрiбна апаратура завжди на мiсцi, може, вони ╖╖ десь ховають, взагалi за мiстом, а потiм, коли треба привозять i використовують. Що ми можемо вдiяти? - почав розмову я.

- Коли апаратура для копiювання використову╓ться - ╓ можливiсть засiкти ╖╖ вiддалено. Метрiв iз двадцяти, абсолютно реально. Думаю, таке можна зробити без обшуку. А як засiчемо - можна одразу брати ╖х. - запропонував Шаманський.

- А як же змусити ╖╖ використати? Не будемо ж ми сидiти поруч iз ╖хньою конторою мiсяць-другий, поки не засiчемо апаратуру копiювання? - замислився я.

- Треба брати на живця! - запропонував Федоренко.

- Це як? - уточнив я. Шаманський теж вичiкувально глянув на опера.

Федоренко на секунду-другу задумався, а потiм запропонував:

- ╢ у мене один сексот. Дрiбний фра╓р, крутиться саме поруч iз Михельсоном. Поки нiчого через нього такого не з'ясував, але вiн може пiдкотити до Соломона Абрамовича з дiловою пропозицi╓ю. Мовляв, треба зробити вiртуальну копiю людини, за хорошi грошi. Людина, мовляв, прийде до не╖ замовляти вiртуальний тур, щоб заодно i зробили. Якщо Михельсон таким промишля╓ - упевнений, що вiн клюне. Цей фра╓р у нього на довiрi, а вiд грошей Соломон Абрамович ще нiколи не вiдмовля╓ться, головне щоб сума була досить великою.

- Добре, але це треба, щоб хтось таки прийшов i замовив цей самий тур. I вже в процесi вони вмикають апаратуру копiювання, а там уже ми тут як тут. Я оформлю це через начальство, але кого ми пошлемо як живець? - спитав я Федоренко.

Виникла тривала пауза. Федоренко подумав i вiдповiв:

- У мене нiкого нема╓ - усiх оперiв Мiхельсон уже давно зна╓, а в шушваль з приблатнених, яких ми пiдгодову╓мо, Мiхельсон не повiрить. Потрiбна солiдна людина. Ну чи хоча б не з блатного середовища.

Ми знову замислилися.

- А може ви й пiдете, Костянтине Олександровичу? - раптом запропонував Шаманський.

- Так, а навiщо менi брати вiртуальний тур?

- Ну не знаю, якщо ви один пiдете якось пiдозрiло. Мало хто так чинить. Велико╖ групи ми не наберемо. - Шаманський замислився.

- Напевно, треба, щоб пара йшла. Це звичайна справа. На, молодого нареченого, ви, вибачаюся, не потягнете. А ось варiант - солiдна людина з коханкою - зловивши мiй погляд, Шаманський, що знiяковiв, додав - або просто сiмейна пара хоче освiжити сво╖ вiдносини.

- Я думаю, чудова iдея! - пiдтримав Шамана Федоренко. - кого вiзьмете як "дружину"? ╢ у вас там хтось на прикметi?

Пiсля незручно╖ паузи я вiдповiв: - Нi, я не маю нiкого.

- Е-е-е, а може якась знайома? - спитав Шаманський.

- Я б не брав на справу громадянсько╖ людини. - втрутився Федоренко. - Знайдiмо когось у вiддiленнi.

- Свiтлана з експертного вiддiлу може бути хорошим варiантом. - запропонував Шаманський.

- Це Соколова? - уточнив я, хоча крiм Свiтлани Соколово╖ в експертному вiддiлi була тiльки Людмила Василiвна, якiй до пенсi╖ було всього кiлька рокiв.

- Так, треба запропонувати ╖й. Я чомусь певен, що вона погодиться. - сказав Шаманський.

- Це, звичайно, не оперативний спiвробiтник, але набагато краще, нiж звичайний цивiльний. Тим бiльше я не очiкую, що Мiхельсон влашту╓ стрiлянину пiд час затримання. - зрадiв Федоренко.


Ми сидiли в мiкроавтобусi на Малiй Арнаутськiй, навпроти турфiрми "Мiхельсон та син". Мiкроавтобус був забитий апаратурою, Шаманський вже "шаманив" над нею. Свiтлана пiдфарбовувала вi╖, дивлячись у дзеркало.

- Хвилю╓шся? - запитав ╖╖ я.

- Трохи - знiяковiло посмiхнулася вона.

- Ну, час iти. - поторопiв нас Федоренко. - Ви, головне, не хвилюйтесь. Поводьтеся природно.


- Отже, хочете чогось особливого. З вогником? ╥х ╓ у мене! - радiсно посмiхнувся нам старий Мiхельсон.

- Щось таке з екшеном. Набридла, зна╓те, ця щоденна рутина. Хотiлося б чогось яскравого та цiкавого. - сказав я, гортаючи каталог.

- I щоб пристрасть була. - уточнила Соколова. Молодець, добре гра╓!

- Ось, молодi люди, звернiть увагу на роздiл "Екшн", дуже цiкавий цей тур "Конан Варвар - Кiммерiйськi сни" або цей "Джеймс Бонд - Розкiшне Монако". Берiть щось iз цього i будете задоволенi. Нi, куди там задоволенi - будете у дикому захватi. Це я вам говорю. А слову Соломона Абрамовича можна вiрити, ви менi повiрте.

- Хм, завжди хотiв вiдчути себе агентом 007. - замислено сказав я.

- А я - дiвчиною Бонда! - пiдiграла менi Свiтлана.

- Вирiшено, беремо цей тур. - я полiз у кишеню за гаманцем.

- Ой-вей, то ви вже таки вибрали? Зазвичай люди беруть iз собою каталог i думають кiлька днiв, а то й тиждень. - здивувався Мiхельсон.

- Люблю спонтаннi рiшення. - сказав я. Блiн, щось я не подумав, що люди не одразу беруть тур, може, в нього й апаратура копiювання ще не привезена? - Чи не вийде прямо зараз?

- Ну чому ж не вийде, молодi люди, чому не вийде? Все вийде! Не хвилюйтесь! Пiдпишiть тут i тут - i буде вам щастя. - Мiхельсон протягнув менi договiр.

Ну ось i добре, другий раз все погодити, пригнати сюди мiкроавтобус з апаратурою i зiбрати всiх необхiдних людей було б непросто.


* * * * * * *


- Костянтине Олександровичу, можливо, все ж таки, здайтеся лiкарю. - винувато запропонував менi Шаманський. Саме вiн тодi, без дотримання потрiбного протоколу, вiдключив мiй сеанс вiртуально╖ реальностi i вiдчував певну вiдповiдальнiсть за це. Свiтлана пережила це без проблем, можливо, завдяки молодостi, а ось менi якось досi недобре. Якийсь шум у вухах, перiодично, кольоровi плями перед очима, непри╓мний металiчний присмак у ротi.

- Обов'язково звернуся, Сашко, але не зараз. Зараз треба кувати залiзо поки воно гаряче. Тобто колоти Мiхельсона, поки вiн не прийшов до тями i не обклався хитрими адвокатами.

Я налив собi мiцнiшу каву i попросив привести затриманого громадянина Мiхельсона.

- Громадянин начальник, це свавiлля! Ми нi в чому не виннi. Нi, це навiть не свавiлля - це якийсь антисемiтизм. Я буду скаржитися! Може бути ви, антисемiт... Котов? А? Зiзнайтеся, ви - антисемiт! - з наскоку почав тиснути на мене Соломон Абрамович, зупинивши сво╓ швидке гнiвне мовлення тiльки, щоб розглянути мо╓ прiзвище на бейджику.

- Громадянин Мiхельсон, киньте дурити. Ось протокол обшуку - все як треба - з понятими, ось - пiдпис оперуповноваженого, ось - дозвiл прокурора. У вас вилучили незаконно придбану апаратуру для створення вiртуально╖ копi╖ людини, яку ви без дозволу використовували на сво╖х клi╓нтах, створюючи нелегальнi цифровi вiртуальнi копi╖.

- Це ще треба довести! Якщо я маю апарат, це ще не означа╓, що я його використовую. Ну гаразд, штраф за придбання буде, але використання ви менi не шийте! Ви анекдот про самогонний апарат зна╓те, пане слiдчий?

- Так, я знаю цей анекдот. Все доведемо, не турбуйтесь. Ось, ознайомтеся, у схованцi пiд шафою у вашому офiсi виявлено нелегальнi копi╖ громадянки Перебийнiс та ще п'ятьох громадян, особи яких ми поки що не з'ясували. Впевнений, експертиза доведе, що копi╖ було зроблено на вашiй апаратурi.

- А ось i доведiть! Доведiть! - Початковий запал Мiхельсон зник i це була вже така собi iстерика.

Обличчя Мехльсона раптом якось розпливлося в мо╖х очах i на мить здалося менi схожим на обличчя Блофельда з мого вiртуального туру. Я струснув головою - марення зникло.

- Доведемо, обов'язково доведемо. А ось погляньте. - я розкрив перед ним справу Крайцева якраз на дуже непривабливiй фотографi╖ з мiсця подi╖.

- Що це? Хто це? - розгублено запитав Мiхельсон, промокаючи лоб хусткою.

- Це Крайцев Олексiй Iгорович. Вiн замовив у вас вiртуальну копiю свого нещасного кохання - Полiни Перебiйнiс. А потiм помер вiд виснаження у вiртуальнiй реальностi, де вiн оселився разом iз цi╓ю вiртуальною копi╓ю.

- Бiдолашний, бiдний хлопчик. Ой-вей, це треба було такому статися. Але ж я не винен! Я... Ми, ми тут не до чого! - Мiхельсон зовсiм знiтився. Фотографiя жертви вiртуально╖ реальностi подiяла на нього тому, що я розраховував - збила з нього впевненiсть i нахабство.

- Виннi, виннi. Якщо не за законом, то, за совiстю. Але у вас i за законом тут iз нелегальним копiюванням вiд трьох до семи рокiв свiтить, Соломоне Абрамовичу.

- Ну як це? - вже зовсiм тихо промимрив Михельсон.

- А ось так. Ви краще слухайте мене сюди. Вiд трьох до семи це може бути три, а може бути й сiм. А це, як кажуть, - двi великi рiзницi. Ви мене розумi╓те, Соломоне Абрамовичу?

- Так-так - Мiхельсон уважно слухав, дивлячись з-пiд окулярiв.

- Якщо ви спiвпрацюватимете зi слiдством, то може бути три. А може навiть умовно, хоча не гарантую. А якщо опиратиметеся, то й усi сiм. Розклад зрозумiлий?

- Звичайно, я спiвпрацюватиму, пане слiдчий. Якi можуть бути сумнiви? Тiльки одразу запишiть - Яшенька нi в чому не винен. Я тiльки казав йому натискати кнопки, i вiн натискав, вiн взагалi не знав, що це незаконно. Вiн добрий слухняний син, якщо тато Соломон щось говорить йому, то вiн робить. Винен лише я. А я вам все розповiм! Усе! Я даю слово. А якщо Соломон Абрамович пообiцяв, то Соломон Абрамович дотрима╓ться слова, ви вже повiрте.

- Добре. Давайте послiдовно. Нам важливо знати, хто вам продав апаратуру. Хтось замовляв копi╖ та навiщо. I ще багато чого. Ось вам ручка, стос паперу. Влаштовуйтесь зручнiше, у нас попереду довгий день.


* * * * * * *


Я закрив пухку теку зi справою Мiхельсонiв. Багато-багато розповiв Соломон Абрамович. Не надурив. Цiкаво, з якою метою люди використовують вiртуальнi копi╖. Ну, з Крайцевим зрозумiло. А ось копiю громадянина Карапетяна замовив його дiловий партнер. Виявля╓ться, вiн так вiдпрацьовував рiзнi варiанти переговорiв - копiя досить правдоподiбно реагувала на них i можна було спробувати передбачити, як реагуватиме справжнiй Карапетян. Громадянка Черня╓ва замовила копiю свого колишнього чоловiка. Нi не через велике кохання. Навпаки - створила вiртуальну тортурну i розважалася там катуючи цю копiю. Можна було зробити те саме, просто намалювавши Черня╓ва в будь-якому редакторi вiртуально╖ реальностi, зробивши його фотокопiю. Але нi, громадянка Черня╓ва була впевнена, що тiльки повна вiртуальна копiя дасть ╖й справжнi емоцi╖ та навiть якийсь зв'язок iз реальним колишнiм чоловiком. За рештою трьох копiй слiдство поки ще ведеться. Хто продав обладнання Мiхельсон теж здав, ними займеться СБУ.

Я задумався. Як багато в нашому життi стало вiртуальним. Ця несправжня реальнiсть уже скрiзь. Iнодi задума╓шся, а це все ще реальнiсть чи вже нi. А може... Раптом ми не змогли зупинити пандемiю коронавiрусу у 2022-му роцi? Раптом уряди вирiшили максимально iзолювати людей i розсадили всiх по капсулах вiртуально╖ реальностi. Можливо, все, що я бачу - це несправжн╓, згенероване комп'ютером. А насправдi я, як i всi iншi люди, лежу в капсулах i тягну жалюгiдне життя овочiв? Вiд цi╓╖ думки у мене перехопило подих, серце забилося з величезною швидкiстю, в очах потемнiло. Я зробив кiлька спроб вдихнути, i тiльки з третьо╖ спроби в мене вийшло. Панiчна атака вiдступила.

Тремтячою рукою я налив собi кави i вiдкрив сейф, щоб покласти теку. Мiй погляд привернув кiльце, що лежало на полицi сейфа. Це ж кiльце iз секретом, яке менi дав Q! З трепетом я взяв його двома пальцями i пiднiс до свiтла. Тьху ти, знову привидiлося. Це виявився ╜удзик вiд кiтеля. Пiвроку тому, з яко╖сь нагоди, одягнув форму i з кiтеля вiдлетiв ╜удзик. Поклав його до сейфа, щоб не загубився i потiм знову пришити.

Так, все завтра до лiкаря. Це все наслiдок неправильного виходу iз сеансу вiртуально╖ реальностi. Я поклав ╜удзик назад i дiстав iз сейфа пляшку коньяку. "Шабо", п'ять зiрок. Ще жодного разу не вiдкривав. Вiдкривши коньяк, я долив його до кави. Збовтати, але не змiшувати - посмiхнувся я.