# Подих з заходу

Аноним Неизвестный

незапный эксперимент с переводом поэтического произведения. Был сделан для участия в университетском конкурсе, но победа где-либо явно не моя фишка. Поэтому пускай хранится тут, как первая (поди, и последняя) попытка порифмоплётствовать на украинском языке. Я полный дилетант в этом деле, так что кроме сюжетной линии, отыскать общие черты в стихотворениях будет трудновато.

Джон Мейсф╕лд

Подих з заходу


Цей теплий подих, на заход╕ з╕бравший пташине щебетання,

Н╕коли я не знав, але сл╕зьми в очах мо╖х в╕дбилося його блукання.

Прийшовши з зах╕дних кра╖в, де бур╕ пагорби стар╕ють без зупину,

Кв╕тневий в╕тер захопив бл╕дих нарцис╕в жовтую краплину.


Цей край на заход╕, призначений мен╕ та ╕ншим втомленим серцям,

П`янке пов╕тря в╕ддало ц╕лком безмежним яблучним садам.

Щоб перепочить серед трави змогла мандруюча людина,

Тут сп╕в дрозд╕в луна╓ та флейти музика чар╕вна.


"Чому, м╕й брат, тебе нема╓ вдома? Ти вкраден був стежиною чужою.

Коли настане Кв╕тня час ╕ цв╕т промчиться хвилею пахкою,

Десь теплий дощ ╕з сонцем вмить замислять братську змову.

Чому, м╕й брат, тебе нема╓ вдома? Ти ж з`явишся на ╜анку знову?


Дивись, м╕й брат, це поле стереже зелен╕ злаки й розводить гом╕нких крол╕в,

На син╕м неб╕, де лунають грози, шматочок хмари вдален╕ б╕л╕в,

Почуй, м╕й брат, як сп╕в ч╕па╓ душу ╕ зводить з розуму людей,

Зустр╕вши диких бдж╕л, розкажеш весн╕ весел╕й тисячу в╕стей.


Знайдеш лани безкра╖╖ пшениц╕, де жайворонк╕в зграя закохана в блакить,

Чому, м╕й брат, тебе нема╓ вдома? Чом не даси ногам ти в╕дпочить?

Я маю л╕ки, що врятують душу, про сонн╕ оч╕ з рад╕стю б подбав"

Скр╕зь щеб╕т птиць шепта╓ теплий подих, який на заход╕ нав╕ки заблукав.


Цей шлях безмежний мушу я пройти, ╕ земл╕ зах╕дн╕ нарешт╕ прив╕тати,

В╕зит нанести травам ╕ дроздам, ф╕алки н╕жн╕ у садах застати,

П╕знати хочу загадки цих м╕сць, ╕ рай людський для спокою створить,

Належу цьому краю я тепер, до нього серце лине кожну мить.


* * *


The west wind

by John Masefield


It's a warm wind, the west wind, full of birds' cries;

I never hear the west wind but tears are in my eyes.

For it comes from the west lands, the old brown hills.

And April's in the west wind, and daffodils.


It's a fine land, the west land, for hearts as tired as mine,

Apple orchards blossom there, and the air's like wine.

There is cool green grass there, where men may lie at rest,

And the thrushes are in song there, fluting from the nest.


"Will ye not come home brother? ye have been long away,

It's April, and blossom time, and white is the may;

And bright is the sun brother, and warm is the rain,

Will ye not come home, brother, home to us again?


"The young corn is green, brother, where the rabbits run.

It's blue sky, and white clouds, and warm rain and sun.

It's song to a man's soul, brother, fire to a man's brain,

To hear the wild bees and see the merry spring again.


"Larks are singing in the west, brother, above the green wheat,

So will ye not come home, brother, and rest your tired feet?

I've a balm for bruised hearts, brother, sleep for aching eyes,"

Says the warm wind, the west wind, full of birds' cries.


It's the white road westwards is the road I must tread

To the green grass, the cool grass, and rest for heart and head,

To the violets, and the warm hearts, and the thrushes' song,

In the fine land, the west land, the land where I belong.