# У жирафа чотири ноги

Анна Рось

Видання 2026 БЕЗКОШТОВНО вiд автора! НОВI IЛЮСТРАЦI╥ в обробцi ШI! Перед вами весела казка у вiршах про кумедних звiрят, що народилися в зоопарку. Якщо ви ще не вмi╓те рахувати, то маленька спостережлива мавпочка обов'язково вас навчить. А якщо вмi╓те, рахуйте разом з мавпою - у слоненя чотири ноги, у рисi чотири ноги, у ослика теж чотири ноги! А до чого тут жираф? Прочитайте казку та все дiзна╓тесь.

2026

Цей екземпляр книги 2026 року БЕЗКОШТОВНИЙ i не може нiким використовуватись для продажу.

(C)Усi права належать Ганнi Рось.

Iлюстрацi╖ автора в обробцi ШI вiд ChatGPT4.


У електронних книжкових магазинах можна зустрiти платну верiю 2018 року випуску з обкладинкою вiд Видавництва Андронум


## Ганна Рось


## У жирафа чотири ноги


В одному зоопарку,

В чудовiм зоопарку,

У величезнiм парку

З'явились в один рiк

Слон, ослик, мавпенятко,

Маленьке мишенятко,

╥жак, ведмiдь, зайчатко,

I рись неподалiк.


Всi разом пiдростали,

I дружньо пустували,

Нiяк не нудьгували,

Бо грали день за днем.

Жилося ╖м чудово!

Цiкаво i казково,

Пiснi спiвала мавпа

Про друзiв, про усе.


- У слоненяти чотири ноги,

У слоненяти ╓ вуха i хвiст,

Не потрiбнi йому двi руки,

Вируча╓ його довгий нiс.


Радi╓ слоненятко,

Вiн вже не дитинчатко,

Бо вухами плеска╓,

Немов дорослий слон.

Про нього склали пiсню!

Тепер два тижнi дiйсно

Спiвати буде, звiсно,

Сурмити, як тромбон.


- У слоненяти один довгий нiс,

У слоненяти два ока, раз, два,

А два вуха i хвiст то ╓ три!

I чотири ноги у слона!


Тут жваве мавпенятко

Побачило зайчатко,

Який нагострив вуха

Та м'ячик розглядав.

Привiтний, добрий, дружнiй

Зайчатко простодушний,

Побачив в небi кульку,

За нею вмить помчав.


- У зайчатка чотири ╓ лапки,

У зайчатка пухнастенька шубка,

Зайченятко - вiн теплий i добрий,

А ще ╓ у нього рожевих два вушка.


Радi╓ зайченятко!

Про нього склали пiсню!

Тепер два тижнi дiйсно

Спiватиме один.

Про вушка i про лапки,

I про морквинку з грядки,

Як м'ячиком всi грали,

Як кулькою грав вiн.


- У ослятка чотири ноги,

I у нього мiтелкою хвiст,

Впертий вiн, як осел, i спiва╓ "IА",

Нам вiзочок дарункiв привiз!


I вiслючок щасливий,

Про нього проспiвали!

IА-кати вiн буде,

Радiти через край.

- Пi-пi, - вола╓ мишка, -

А як же я, мартишка,

Хай сiра та хвостата,

Про мене заспiвай!


- В мишеняти чотири ноги,

А iще ворухливий тонесенький хвiст,

Хоч вона i мала, любить масло та сир,

I у не╖ допитливий гостренький нiс!


- I у ╖жачка теж чотири ноги,

На мордочцi чорний зволожений нiс,

Росте лiс густенький на спинi його,

Вiн колючок везе цiлий вiз!


- Пi-пi, - пищить малятко, -

Про мене проспiвали!

- I про мене! I нiс мiй! -

Аплодував ╖жак.

- Мартишка, молодець ти!

- Вона пiснi дару╓!

- А про себе, мартишка,

Чом не спiва╓ш так?


- У мартишки всього двi ноги,

Але ╓ у мене двi спритнi руки,

Я можу за гiлки триматись,

I спiвати й смiятись, смiятись!


- А у рисi?

- Чотири ноги!

Дуже гострi малi пазурцi,

Вушка з пензликом на головi,

Милi щiчки пухнастi тво╖!


- Про рисеня ╓ пiсня!

- Мурчатиме два тижнi!

- А може i три тижнi

Спiвати день за днем,

Щоб в зоопарку чули.

- Про ведмежа забули!

- Ведмедя? Клишоногого?

Про нього пiсня ╓!


- I чотири в ведмедика лапи,

Однi╓ю смаку╓ вiн мед,

Глянь, ласунчик, пустун та бешкетник

Нас погратися знову зове.


Так бiгали, стрибали,

Дружили, пустували,

I жили безтурботно,

Немов одна сiм'я,

Слон, ослик, мавпенятко,

╥жак, ведмiдь, зайчатко,

I рись, i мишенятко,

Радiючи щодня.


*


Одного разу в парку,

В чудовiм зоопарку,

У мами народився

Високий, хто? Жираф!

Вiн мукав, мекав, бекав,

За мамою вiн бiгав,

I Айболита-доктора

Вiн смикав за рукав.


Його по╖ли з соски,

I молоко давали

З яйцем перепелиним.

Куди йому рости?

Вiн вище мавпенятка,

Зайча та ведмежатка,

Осля та слоненятка,

Вiн вище ╖х п'яти!


Не будемо з ним грати!

I зовсiм це не жарти,

З таким високим важко,

Як можна грати з ним?

Ну, скiльки можна мекати,

Ну, скiльки можна бекати,

Вiн пхика╓ вночi i вдень

I заважа╓ всiм!


- I що з цим поробити?

- Ходiмо побродити!

- Нi! Бiгати, стрибати!

- Давайте грати в м'яч!

Слон, ослик, мавпенятко,

╥жак, ведмiдь, зайчатко,

I рись, i мишенятко,

Уже несуться вскач.


*


А день за днем минали,

Звiрята пiдростали,

Й жирафенятко-плакса

Потроху пiдростав.

Ходив по зоопарку,

Дививсь на сонце, травку,

Акацiй квiти нюхав,

Листочки смакував.


- А нащо горб верблюду?

Мартишка, а це трудно

Пiснi сво╖ складати

I добре рахувать?

А що ото за звуки?

Навiщо мавпi руки?

А скiльки у вас пальцiв?

Сказала мама - п'ять.


- То хто махав крилами?

А крокодил з зубами?

Слону навiщо хобот? -

I далi не змовкав, -

Нащо зайчатi вуха?

А що таке ╓ "дружба"? -

Здавалося, жирафеня

Не втомлювавсь, не спав.


- У зайченяти вуха,

Щоб добре звуки чути,

А лапки, щоб стрибати,

Та кульки здогонять.

╥х пiдганя╓ вiтром,

Злiтають у повiтрi,

Та головне для кульок -

Мерщiй не вiдлiтать.


Дмухнув зненацька вiтер.

- Ой! Краща кулька в свiтi! -

Стражда╓ зайченятко, -

Куди вона летить?


А кулька покружляла

I стрiчку намотала,

За гiлку зачепившись,

На деревi висить.


- Не плач, стривай, зайчатко, -

Вмовляв жирафенятко, -

Дiстану зараз кульку,

На мене ти дивись.

- Дуб, гiлку, нахиляй-но,

Жирафу кульку дай-но!

- Тримай, зайча, мiцнiше,

Ти лапкою вiзьмись.


- Ура!- зайчисько радий

Бо iграшку дiстали,

Йому вiддали кульку,

Та що там - цiлий шар!

- Ти - друг, жирафенятко!

- IА, - сказав ослятко, -

Тепер з жирафом дружиш?

Ти другом його став?


*


Сiя╓ сонце в парку,

В чудовiм зоопарку,

По сонячнiй галявинi

Iде-бреде жираф,

Але що там за крики?

- Рятуйте! Поможiть ви!

Сов'ятко неслухняний

Сам iз гнiзда упав!


Умить зiбрались друзi.

- Що дiяти? Як бути?

I сам верблюд двогорбий

На помiч прискакав:

- Як нам спасти дитятко?

Пiдняти як сов'ятко?

Менi б iще пiвметра,

Я б до гнiзда дiстав.


- Заждiть, не поспiшайте!

Зiтхати постривайте!

Iди, малюк-сов'ятко

Скорiше в теплий дiм, -

Схиливсь жирафенятко,

Обняв його малятко,

Сидить вже бiдолаха

У теплому гнiздi.


Ура! Ой, скiльки щастя,

Позаду всi напастi,

Радi╓ добра мама,

Досвiдчена сова:

- Врятований сов'ятко,

Спасибi, жирафятко!

У тебе добре серце

I жалiсна душа.


*


- ╥жак де забарився?

- Аби не загубився!

А раптом отру╖вся!

- Чи дивиться десь сон!

- Окрай ялин шукали!

- Ми бiгали та звали.

- I у струмка його нема, -

Пережива╓ слон.


- Звiрята, постривайте,

Хоч мить не поспiшайте,

Постiйте, зачекайте,

Я зараз дослiджу.

Дививсь жираф праворуч,

Дививсь жираф лiворуч.

- Я бачу! Усе добре!

Вас зараз проводжу!


А ╖жачок у затiнку,

В тiнi та прохолодi,

Спокiйно, безтурботно

Близь яблунi лежав.

I мрiяв про велике

Червоне, нiжне, стигле,

Солодке, соковите,

Про яблуко гадав.


- Ми нишпоримо в парку,

Вiн дивиться на хмарки!

Ти вiдпочив вже, друже,

Бо збилися ми з нiг!

- Високий жирафятко,

Хоч сам iще малятко,

Знайти тебе у парку

Нам щойно допомiг!


- Малята, не сварiться.

Нi хмарки! Подивiться -

Смачне, велике яблуко,

Та дуже високо,

Я ждав, поки дозрi╓,

А потiм, як поспi╓,

Коли налл╓ться соком

I упаде само.


- Я яблуко дiстану,

Тобi в нагодi стану, -

Жираф торкнувся гiлки

I яблуко подав.

- Яке воно рум'яне,

Пахуче та духмяне!

Спасибi, як при╓мно,

Що ти його дiстав!


Верблюд, вiслюк, зайчатко,

╥жак, рись, ведмежатко

Поглянули на мавпу -

Тут ясно все без слiв.

Очiкують юрбою,

Кивнув слон головою,

I вухами вiн ляснув:

- Дiждемося твiй спiв?


- У жирафа чотири ноги,

I довга-предовга у нього ╓ шия,

У жирафа забавнi ╓ рiжки,

Але головне, що дружити вiн вмi╓!


- Але головне, що дружити вiн вмi╓!


У жирафа чотири ноги,

В слоненяти чотири ноги,

I у рисi чотири ноги,

У ослика також чотири ноги!


У верблюда чотири ноги,

В мишенятка чотири ноги,

В крокодила чотири ноги,

I у ╖жачка теж чотири ноги!


В зайченятка чотири ╓ лапи!

I ходить на лапах ведмiдь косолапий,

У нього тих лап, ну, звичайно, чотири!

Лiчити давно до п'яти нас навчили.


В слоненя довгий хобот та вуха,

В ╖жачка ╓ багато колючок,

А жираф наш такий довгоши╖й,

Але головне, що дружити всi вмiють!


Але головне, що дружити всi вмiють!